Tu tarpininkavai parduodant moterį iš Batiato namų.
Šeimininkės žymė ant jos mentės.
Kur ji?
Mes ją surasime, brolau.
Ir pasiųsime visus, kurie trukdė jums būti kartu,
pragaran.
Mes praliesime romėnų kraują už tai, kad jie laikė mus šunimis.
Spartakas - mūsų abiejų priešas.
Jis turi žalingą įprotį išslysti iš tavo rankų.
Kodėl tu taip įsitikinęs savo pergale?
Nes to panorėjo patys dievai.
Telaimina tave dievai.
Yra tik viena vieta gyvuliui be garbės.
Tu.
Atėjau su dovana,
kuri padės nužudyti Spartaką.
Spartakas: Kerštas
Aukštesnis tikslas
Gana inkšti, po velniais!
Nusiramink.
Kaip tu atsidūrei čia?
Dėl prakeiktų įsakymų nevykdymo?
Jūs laisvi.
Laikaisi protingos taktikos.
Smogi iš užnugario.
Gera dienos pradžia.
Geriau tokia ir liktų...
Aš ieškau moters vardu Nevija.
Ji buvo išvežta iš Batiato namų prieš šiems žlungant.
Batiato?
Tu Spartakas?
Aš Kriksas.
Spartakas stovi už manęs.
Moteris, kurios jis ieško, reto gražumo.
Šeimininkės žymė ant mentės.
Ją išvežė.
Spartakas pasakė, kad su laiku kardas palengvėja.
Sunku atimti žmogaus gyvybę.
Net jei tai romėnas.
Būk šalia.
Padėsiu, kol mes...
Mergina...
Nevija...
Man žinomas...
jos likimas.
Tuomet kalbėk.
Pagailėk mano gyvybės ir duok arklį.
Kalbėk.
Jie prisijungė prie mūsų.
Tai ne mano tikslas. Mes ją surasime.
Žodžiai, kuriuos tarei šimtą kartų,
dievų dar nepasiekė.
Tas žmogus kalbėjo apie tavo merginą.
Ką jis pasakė?
Sakyk, po velniais!
Mirusi.
Nevija mirusi.
Negaliu patikėti, kad ji paliko šį pasaulį.
Dievai vėl nusisuko nuo palaiminimo vertųjų.
Aš nelabai jį mėgau.
Tačiau sunku matyt jį tokį.
Kaip ji mirė?
Neviją nuvedė į vežimą į Lukaniją,
nes ji jau padėjo įgyvendinti Batiato ambicijas.
Ji mirė kasyklose?
Mirė pakeliui.
Nuo sužeidimų, gautų dėl blogo elgesio su ja.
Tuomet mirtis tapo gėriu,
išgelbėjusiu ją nuo tokio likimo.
Gėris tik jai vienai.
Jis vis dar tyli.
Ir štai ką man duodi
už mano gerumą?
Kraujuojančią statulą?
Enomajus laiko save garbingu žmogumi.
Vien tik skausmas neprivers jo išduoti savo brolių.
Aš jį puikiai žinau.
Jei duosite jį į mano rankas...
Nemanyk, kad pamiršau,
ką gali tavo rankos, verge.
Ir kaip jos padėjo Batiatui prisaistyti mane prie šių namų.
Aš tik vykdžiau šeimininko nurodymus.
Neturėjau nė minties pasipriešinti.
Ir dabar būsiu ištikimas jums tol,
kol Spartakas nemirs.
Kalbi apie ištikimybę.
Nors Batiato žymė
verčia ja abejoti.
Tik odos nudegimas.
Kuris tik pašiepia kilnius ketinimus.
Įrodyk tai.
Ir galėsi gyventi toliau.
Jūsų valia.
Mano rankos.
Turėtum būti kantresnis.
Dievai neatsiųstų Enomajaus
tik tam, kad pasijuoktų iš mūsų jį nutildydami.
Aš abejoju ne tik dievais.
Tas pats galioja ir jų pasiuntiniui.
Štai ir mūsų žmogus.
Malonu, kad pagaliau mus pastebėjote.
Atleiskite. Nežinojau, kad atvyksite.
Tai mano kaltė.
Susitikimas su tėvu
ir sužinoti visas Romos naujienas iš Varinijaus.
Ji lanisto žmona?
Apie kurią kalba gatvėse?
Lukrecija.
Tu gyva.
Palaiminimas iš Olimpo.
Aš tesu jų instrumentas.
Tu pernelyg kukli.
Išgyventi visus tuos siaubus...
Turbūt pats Jupiteris tave pastebėjo.
Varinijus ateis pristatyti žaidynes.
Žaidynes?
Dvi savaitės kraujo ir sporto.
Kad atitrauktų miestą nuo sunkių minčių apie Spartaką,
kuris vis dar nesučiuptas.
Tai bus nuostabus reginys,
kurį parodys tavo žmonės
atidarymo ceremonijoje.
Be to,
Lukrecija bus tribūnoje,
tad tai nuramins miestiečius.
Man garbė, ir aš su malonumu atsiųsčiau karius,
jei tik jie dabar nebūtų užsiėmę pietuose.
Ar jie priartėjo prie tikslo?
Ar Spartakas vėl jų išvengė,
kaip kad mano nuogirdomis buvo nutikę turguje?
Galbūt Sepijaus žmonės galėtų surengti paradą žaidynėse.
Visiems žinoma,
kad tu turi jiems įtakos.
Sepijaus kariai neturi Romos ženklo,
skirtingai nei tavieji.
Pavaišink Varinijų vynu,
ir parodyk nuostabų miesto vaizdą.
Su mielu noru.
Eime.
Aš jumis pasirūpinsiu.
Senatas apie Varinijų mano gerai.
Reikia turėti tai omenyje
prieš atveriant prakeiktą burną.
Argi mes su juo nelygūs?
Tik titulu.
Jie tave laiko nekompetentingu vaiku,
negalinčiu nusivalyti savo subinės.
Tad būtų sumanu gerbti kolegą pretorių,
kad nuramintum abejones.
Ir ne tik senate.
Kapuja šiaurėje.
Mes čia.
Rytuose Vezuvijus.
Gera vieta stovyklai.
Netoli Pompėjos pietuose.
Ir Neapolio šiaurės vakaruose.
Kalėjimų laivai dažnai išsikrauna tuose jūrų uostuose.
Išspjaus žmones, kurie taps vergais.
Kaip kad kadaise mane su broliu.
Mane vežė per Adriatiką
į rytinę pakrantę.
Aš šiek tiek žinau Neapolį.
Ten yra karių, atplukdytų į šiuos kraštus
po pralaimėtų mūšių.
Jie jau yra Romos priešai. Lengvai patrauksime į savo pusę.
Gera mintis.
Reiktų pasikalbėti su Kriksu.
O kam?
Jis atstovauja galams.
Tuomet jis iki kaklo mėšle.
Jie - pusė mūsų karių, kurių prireiks
puolant Neapolį.
Jam reikia užsigydyti dvasinę žaizdą.
Kaip tu išgyvenai...
po to, kai iš tavęs amžiams buvo atimta tavo mergina?
Tas žmogus, kuriuo buvau, neišgyveno.
Iš manęs liko tik kaulai ir mėsa
su neplakančia širdimi.
Mes užpildysime tuščią krūtinę.
Romėnų krauju.
To, ką padariau aš, nenuplautų net vandenynas.
Ką tu padarei?
Aš susitikinėjau su Nevija,
nepaisydamas rizikos būti demaskuotiems.
Ką būtų padariusi Lukrecija,
jei būtų sužinojusi apie išdavystę.
Nevija paliko šį pasaulį
dėl mano savanaudiškų įgeidžių.
Mes nesirenkame meilės.
Ji pati pasirenka žmogų.
Ir laikosi tol, kol nieko nebelieka.
Tuščia ranka dar gali tapti kumščiu.
Kiek dar žmonių kankinasi vergystėje
kaip Nevija?
Be vilties įsimylėti ar pajusti švelnų prisilietimą?
Kartu mes galime nuimti apykakles nuo kaklo...
Apie tai jau girdėjau tave kalbant.
Palik mane vieną.
Ji buvo spindinti dvasia.
Tačiau mirė būdama verge.
Kaip ir mano žmona.
Daugiau nenoriu matyti, kaip jie miršta dėl to,
kad kažką galintys pakeisti žmonės nieko nedarė.
Kirtis kardu į krūtinę jam būtų ne toks skaudus kaip tai.
Mes visi ko nors netekome.
Dabar atėjo Krikso eilė.
Noriu su juo pasikalbėti...
Tavo žodžiai tik dar labiau jį skaudins.
Jei jis žinotų tiesą...
Neleisiu, kad tu ir daugybė kitų
mirtų beprasmėje kovoje.
Eime.
Reikia aptarti daug reikalų, susijusių su Neapoliu.
Tas tuščias žvilgsnis.
Jau esu jį matęs.
Kai tu stovėjai ant kelių toje skylėje,
laukdamas mirties.
O gal laukei jos su džiaugsmu?
Ar ne todėl ieškojai vietos,
kurioje garbė nieko nereikštų?
Kokia mintis veja galingąjį Enomajų
į pomirtinio pasaulio gilumą?
Namų išdavystė, kuri išgelbėjo tave
nuo kankinimų čia?
Brolija, iš prižiūrėtojo pavertusi tave
klastingu žmogžudžiu?
Ar tai, kad Ašurui pavyko išvengti mirties?
Menkniekis.
Pamirškime praeities
ir pažvelkime į mažiau priešišką ateitį.
Ne, ne.
Turi paprašyti.
Turi nustoti tylėjęs ir pradėti kalbėti.
Tave kankina troškulys?
Galbūt nori mirti?
Kalbėk ir aš įvykdysiu tavo norus.
Pasakyk, kur Spartakas ir jo padugnės.
Jie nusispjovė į viską, kas tau buvo šventa.
Tu nieko jiems neskolingas.
Kalbėk, prakeiktas šunsnuki.
Puiku.
Tylėk ir toliau.
Gyvenk ir kentėk skausmą.
Diena iš dienos.
Ir tave guos tik Ašuras.
Kaip kad tu kadaise mane guodei ant šio smėlio.
Reikėjo perspėti mane, kad jie atvyksta.
Tuomet buvau užsiėmusi.
Jie laukė neilgai.
Pakankamai, kad tavo tėvas
užrištų kilpą ant mano kaklo.
Viskas bus pamiršta, kai tik tu duosi jam savo karius.
Betrūko tik garbinti tą senioką...
Eik.
Tai vardan tavo vaiko,
kurio tėvo laukia sėkminga karjera senate.
Man nepatinka,
kad tave liečia Varinijus.
Man irgi.
Tačiau jo prisilietimai niekada nebus tokie intymūs...
Tai atitraukia nuo užduoties.
-Užduoties?
Tu supranti, apie ką aš.
Turiu pasikalbėti su Marku
dėl savo karių grąžinimo iš pietų.
Mes neturėtume kautis vieni su kitais.
Vezuvijus puikiai tiks.
Agronas pasakė apie karius, kuriuos galima išlaisvinti Neapolyje
netoli uosto.
Agronas gali pačiulpti man!
Jis tam per mažas.
Eik velniop!
Vezuvijus suteiks pranašumą. Prakeiktas bailys!
Nuo jo šlaitų galime pulti Neapolio uostus.
Laivai pilni karių,
kuriuos sučiupo romėnai,
kadaise juose buvome ir mes.
Paklausykime Krikso.
Ir ką jis pasakys?
Kokie žodžiai turės prasmę?
Tie, kuriuos jau sakiau?
Žodžiai apie viltį
ar šviesesnio rytojaus pažadai?
Gerklė daugiau negali skleisti šių tuščių žodžių.
Ją užsmaugė netekties kartėlis.
Šis jausmas žinomas daugeliui iš mūsų.
Spartakas neteko žmonos.
Tačiau jo ugnis širdyje vis dar dega.
Agronas - brolio.
Tačiau jo ugnis širdyje vis dar dega.
Mes visi ko nors netekome.
Visi matėme kaip draugą,
šeimą,
mylimą žmogų
nužudė romėnai.
Tačiau visų mūsų ugnys širdyse vis dar dega.
Ir kartu mes užkursime pragarą!
Aš eisiu link Vezuvijaus kartu su Spartaku.
Tu prakalbsi.
Paskutinėmis gyvenimo minutėmis,
kai melsi savo mirties.
Tu pasakysi, kur Spartakas ir...
Sumautas padugnė!
Aš išmušiu žodžius iš tavo prakeiktos srėbtuvės!
Ašurai.
Enomajus turi likti gyvas,
kol neišsipildys pranašystė.
Tuomet tegul dievai praveria jo burną.
Geriau užčiaupk savąją,
nes kitaip jo neteksi.
Nereikėjo man grįžti į šiuos namus.
Likimas tamsus kaip šešėlis...
Prašyk dievų jį apšviesti.
Dievų?
Ar tai Jupiteris rado jus merdinčią?
Ar Venera susiuvo jūsų išdarkytą gimdą?
Ar Marsas jus pamaitino ir aprengė?
O galbūt Apolonas įdavė Enomajų jums į rankas?
Ne.
Tai buvo Ašuras!
Žemiausias iš mirtingųjų.
Tu tik vykdei dievų valią.
Aš tarnauju jums.
O aš jiems.
Tuomet, bijau, kad mes abu prakeikti.
Jis neprasitars.
Be jo žodžių jūsų pranašystė neišsipildys.
Ir tikintys jumis nusisuks nuo jūsų.
Ne, ir mirusieji gali prakalbti iš aistros.
Šis žmogus neturi jos.
Tuomet pažadink ją...
praeities prisiminimais.
Šiose sienose slypi paslaptis,
ir tu ją surasi
bei įvykdysi duotą tikslą...
Jau vėlu.
Ir mūsų lova šalta.
Gulk į ją.
Aš greitai ateisiu.
Nuolatinis tavęs laukimas veda mane iš proto.
Būti toli nuo tavęs...
Dažnai ten būna nesaugu.
Daugelis tai suprato.
Aš ne praeities vaiduoklis.
Aš stoviu šalia tavęs dabar.
Ir aš būsiu daugiau nei tik švelnus prisilietimas
ar tavo įgeidžiu įgyvendinimas.
Aš stovėsiu šalia tavęs
romėnų krauju sutepta ranka laikydama kardą.
Nebūsiu tokia silpna kaip Nevija.
Jos gyvenimas - lėtas kelias link mirties.
Mes visi einame link jos.
Skirtumas tik atstume.
Tuomet eikime juo kartu,
ir parodykime, kad ne visi miršta tyliai.
Nori išsinešti visą vilą?
Nežinome, kas mūsų laukia prie Vezuvijaus, Čadara.
Agronas mus geriau aprūpintų.
Agronas? Taip.
Jis turi formą, tiesa?
Manau.
Manai?
Nemanyk, kad nepastebėjau kaip tu į jį žiūri.
Arba kai vėlai vakare vaikštote kartu šnekučiuodamiesi.
Nukrypai nuo temos.
Nors ir nerausti, kai jis šalia.
Elkis gerai, jei nori įgyvendinti savo norus.
Pati taip daryčiau, jei pastebėčiau, kad jam patinku.
Maniau, kad Raskosas tavo.
Raskosas - gyvulys.
Tačiau su aštriais nagais.
Jis suteikia gerą apsaugą ir reputaciją.
Spartakas gerbia Agroną.
Pavyzdžiu tau jo dėmesio.
Pasieksime Vezuvijų iki sutemstant,
jei pasinaudosime vežimu vergams.
Teks keliauti vien keliu.
Miškas paslėps mus.
Ir sulėtins.
Tai geriausias būdas pasiekti kalną gyviems.
Kriksai.
Aš buvau prieš tavo treniravimą.
Žinai kodėl?
Nes aš bandžiau nužudyti Spartaką.
Kaip ir aš. Ir ne vieną kartą.
Aš nepasitikėjau tavimi.
Nes tu siras.
Pažintis su vienu iš jūsų buvo gana nemaloni.
Kaip ir mano merginai. Nevijai.
Užjaučiu.
Jis sukėlė jai daug skausmo.
Nepaisant to,
ji neverstų tavęs atsakyti už jo veiksmus.
Tokia ji jau buvo.
Ir tai aš gerbsiu iki gyvenimo galo.
Turiu kai ką pasakyti...
Roma laiko mus įkyriomis musėmis.
Po Neapolio jie pakeis nuomonę...
Agronai!
Sulaikyk savo žmogų!
Prakeiktas mėšlo gabale!
Aš nudėsiu tave.
Ar netekai proto?
Atgavau širdį!
Nevija gyva.
Iš kur tai ištraukei?
Tas berniukas. Naziras.
Prekeivis vergais kalbėjo ne apie Nevijos mirtį,
o apie kančias kasyklose.
Tas pats likimas...
Kodėl tu melavai,
kai gyvybė kabo ant plauko?
O kaipgi mes?
Kaipgi mūsų gyvybės?
Kriksas tik ir tegalvoja apie Neviją.
Ir būtų pasiuntęs mus į aną pasaulį,
jei bandytume pulti kasyklas.
Padariau tai, ką reikėjo padaryti, Spartakai.
Turi tai suprasti.
Melas, vardan aukštesnio tikslo.
Tu nemeluotum,
jei jos vietoje būtų tavo brolis Duras.
Jei viena gyvybė nieko neverta,
tuomet nėra nieko vertingo!
Aš lieku su Kriksu.
Ir išlaisvinsiu Neviją iš vergystės.
Aš dėl to nežadu mirti.
Eisiu link Vezuvijaus.
Tie, kas nori gyventi,
prisijunkite prie manęs.
Jis grįžta.
Aš sėdėjau čia visą naktį šaldamas.
Bijojau, kad mano pasikarščiavimas
nusiuntė tave į aną pasaulį.
Džiugu matyti, kad tu dar šiame pasaulyje.
Vis dar nė žodžio?
Puiku. Tylėk ir toliau.
Aš mielai pabūčiau vienas.
Tačiau reikia apie daug ką pakalbėti.
Šie namai saugo labai senas paslaptis,
kuriomis permirkusios šios sienos.
Priglausk ausį prie bet kurios iš jų
ir nustebsi, išgirdęs praeities šnabždesius.
Čia aš sužinojau apie Kriksą,
kurs beprotiškai įsimylėjo jaunąją Neviją.
Jų šeimininkas paaukštino mane po to,
kai aš nužudžiau magistratą Kalavijų,
kurio nužudymu apkaltino Solonijų.
Dar giliau viduje,
kur Ganikas pirmąkart nuvedė tavo žmoną
pas Varą, kad ši jį pralinksmintų.
Melas.
Akmuo pagaliau įskilo,
gindamas prakeiktą kalę.
Tu iš ties buvai toks aklas?
Jų ilgai trunkantys žvilgsniai.
Nežymus tavo brolio elgesio pasikeitimas?
Tu nieko nežinai...
nei apie brolybę...
nei apie Ganiką.
Ar niekada savęs neklausei,
kaip tavo žmona išgėrė apnuodyto vyno,
kuris buvo skirtas Batiatui?
Nejau ji nemėgo vogti?
Ar gerti viena?
Atsimeni tą naktį?
Ganiką turėjo parduoti ryte.
Tu buvai toli, mieste.
Tavo žmona nuėjo į Ganiko celę.
Paskutinį kartą išgerti kartu.
Paskutinį...
kartą...
pasidulkinti.
Jūs visi vienodi.
Spartakas. Kriksas.
Žymusis Enomajus.
Miršta dėl moters,
kuri jodinėjo ant kito vyro penio.
Paklausyk širdies ir pajusk tiesos geluonį.
Kaip vynas pateko ant jos lūpų?
Ji nebuvo vagilė.
Tavo žmona buvo neištikima tau.
Su tavo broliu.
Visi, kurie, tavo manymu, tave mylėjo.
Ką gyvatė gali žinoti apie meilę?
Kad jos įkandimas - mirtinas.
Tavo žmona mirė nuo jos nuodų.
Kaip ir išdaviko Spartako žmona.
Net ir galingojo galo širdis subliūško,
kai Neviją amžiams
atėmė iš jo rankų.
Jie ją suras.
Ir vieną dieną perpjaus tau gerklę.
Suras ją?
Štai kodėl jie išvyko į pietus...
Jiems vadovauja ne tik Spartakas...
Kriksas?
Galas, kuris neteko proto, jūsų ir Batiato akyse,
kuris užsipuolė mane.
Viskas vardan šeimininkės asmeninės vergės Nevijos.
Tu turėtum išsiaiškinti, kur yra Spartakas.
O vietoj to pasakoji man apie sudaužytas širdis?
Ją išvežė iš šių namų.
Aš žinau Kriksą. Jis nenusiramins, kol...
Duokite jam tinkamą atlygį.
Palaukite. Palaukite. Palaukite.
Tu nusisuksi nuo dievų
ir jų nurodymų?
Net jei tas mulkis pasakė tiesą,
tokia informacija ne ką vertingesnė
už plunksną vėjyje.
Tačiau man žinoma vėjo kryptis
ir kur nusileis plunksna
po audros.
Nemirk, prakeiktas mulki.
Gedėsi manęs, jei mirsiu?
Kol nesusirasiu kito.
Kalė.
Pulsime nuogi ir apsiginklavę tik peniais?
Kautumeisi neblogiau nei su kardu.
Nešdinkis man iš akių.
Eik.
Susitiksime prie Vezuvijaus.
Jei išgyvensi.
Melskis, kad neišgyvenčiau.
Kartą aš ėjau, lydėjau šeimininką į kasyklas.
Galiu padėti.
Puiku.
Prakeikti sirai.
Vežimas paruoštas.
Spartakai...
Palaikyk žodžius Nevijai,
kai mes sugrąžinsime ją į tavo rankas.
Aš turiu tai padaryti.
Arba mirsiu bandydamas.
Judėkit, prakeikti šunpalaikiai.
Nerodykite žymių.
Prarasime pranašumą, jei jie pamatys, kad mes ne paprasti vergai.
Praskėlus Liskui kaukolę apgavystė būtų realesnė.
Tyliau.
Judinkis, padugne.
Moku už tai, kad sėdėtum?
Išvesk juos iš vežimo.
Laukan!
Greičiau!
Tai vergai iš Ferokso?
Vėluoja dvi dienas.
Dvi prakeiktas dienas!
- Atleisk... - Aš tavęs nepažįstu.
Kur Feroksas?
Mirė.
Mus užpuolė Spartakas ir jo padugnės.
Todėl mes pavėlavome ir su mumis nėra Ferokso.
Jau ilgai linkėjau jam mirties.
Tačiau jis mane erzina net būdamas pragare.
Visas grafikas nuėjo šuniui ant uodegos.
Bus sunku grįžti į vėžias.
Taip. Dar kartą atsiprašau.
Ar jau galiu prisistatyti?
Taip. Taip!
Specialus pasiūlymas už sukeltus nepatogumus.
Lauk čia.
Pirma ją išbandysiu.
Kodėl tokia gražuolė pateko į kasyklas?
Kalbėk arba penis privers tave kurį laiką patylėti.
Aš įsimylėjau.
Čia tau niekas negresia...
O dabar tu kalbėk.
Arba nupjausiu tau penį.
Iš Batiato namų čia buvo atvežta moteris.
Graži ir jauna.
Toks storas kiaulė kaip tu tikrai būtum ją pastebėjęs.
Kalbėk.
Aš nepažįstų tokios.
Pasikapstyk po lentynas.
Ji tamsiaodė.
Ant mentės turi Batiato žmonos žymę.
Dabar aš prisiminiau.
Ar ji dar gyva?
Manau, kad taip.
Kur ji?
Ji kasa rytiniame tunelyje.
Štai žemėlapis...
Parodyk man.
Lėtai.
Mira ten pernelyg ilgai.
Ei, tu.
Iš kur tu kilęs?
Iš Sicilijos.
Tunelyje, kuris atsiskiria čia.
Jau esu tave kažkur...
matęs...
Arena...
Raktai. Greičiau.
Mira.
Tai romėno kraujas.
Ar jis žinojo apie ją?
Nevija gyva?
Taip.
Manai, Plenai,
apsivilkite jų drabužius.
Praneškite, jei kas sužinos, kad mes čia.
Į kasyklas. Greičiau.
Eime, brolau.
Sugrąžinkime širdį.
Pirmyn...
Eikite. Greičiau.
Turėtum šito paragauti.
Dieviškas skonis.
Man dabar bloga.
Nepavydžiu tau.
Pasidaro bloga kiekvieną rytą.
Visa išpampsti.
Nors krūtinę galima laikyti pliusu.
Jausti, kaip tavyje auga vaikas...
Nėra nieko geriau už tai.
Kodėl nepabuvus kuo nors kitu ne tik namų šeimininke?
Vilioti vyrus, kad jie pataikautų dėl kiekvieno tavo žodžio,
nekantrautų sulaukti bent prisilietimo.
Norimas vedybų rezultatas.
Manau, kad tai ne taip jau ir blogai.
Jei jis būtų gražus. Turtingas.
Ir galvotų tik kaip mane pamaloninti.
Gašlumas su metais išblėsta.
Saulė jau pakilo.
Sėskimės ir mėgaukimės dienos pradžia.
Varinijus sakė, kad bus pristatyti tavo žmonės.
Taip.
Jis būtų paprašęs tavo karių,
jei jie būtų tikri kariai.
Su nekantrumu laukiu, kada man parodys tikrą romėnų rikiuotę.
Bus nuostabi atrakcija žmonėms,
o tuo tarpu mano kariai nudės Spartaką.
Taip.
Tavo kariai gavo nurodymus?
Taip.
Minia tavo, Varinijau.
Gerieji Kapujos žmonės,
pristatau šias žaidynes, pagerbdamas mūsų Romos seserį.
Ir pranešti, kad jos dvasia
niekada nebus palaužta tų, kurie nori jai pakenkti.
Jūsų džiaugsmas ateinančiomis dienomis
taps jos širdies žaizdą užgydančiu balzamu.
Žaizdą, kurią jaučia visi miesto gyventojai,
kurią atvėrė Spartako
ir jo galvažudžių ordos išdavystė.
Kviečiu Romos sūnus žygiuoti,
ir tegul kiekvienas jų žingsnis būtų garsus kaip perkūnas.
Netektį ir raudas pakeis triumfas ir džiaugsmas!
Kur tavo prakeikti kariai?
Jie gavo nurodymus kaip ir žadėta.
Uždarykit kelią.
Tu.
Mes atvykome pretoriaus Gajaus Klaudijaus Glaberio įsakymu.
Ar buvo bandyta patekti į kasyklas?
Ne. Jos saugomos.
Pranešk Kapujai.
Užbaigsime šitą reikalą
ir grįšime patruliuoti į kaimo vietoves.
Sučiupkit jį!
Aš pažįstu šiuos vyrus.
Manas ir Plenas. Gladiatoriai,
nešiojantys Batiato žymę.
Spartakas čia.
Kuriuo keliu eiti?
Jie abu veda link jos.
Šis kelias trumpesnis.
Reikia padvigubinti šansus.
Eikite ilgesnius keliu. Tyliai.
Kapujos žmonės,
kilnusis Varinijau!
Atleiskite man.
Nenoriu apkartinti jūsų dvasios tuo,
kad nėra reginio.
Aš noriu ją pradžiuginti!
Tuo, kad mano kareiviai
gavo nurodymus iš pačių dievų.
Šią akimirką jie seka paskui Spartaką.
Ir iki saulėlydžio jis dar kartą atsiklaups
prieš Romos didybę!
Roma!
Roma! Roma!
Turime juos išlaisvinti.
Jų pernelyg daug.
Mus pastebės.
Gyvenkite.
Aš dar grįšiu.
Nevija?
Nevija!
Jis sakė, kad ji bus čia?
Jei jis pasakė tiesą.
Kriksai!
Čia yra viena su šeimininkės žyme ant mentės.
Nevija?
Ne...
Tu saugi.
Dabar tu saugi.
Aš čia.
Kriksai?
Atleisk man.
Atleisk už tai, ką padariau.
Spartakai. Kažkas ateina...
Bėgam. Bėgam.
Jie čia!
Ašurai!
Eik. Eik.
Eikite.
Čia!
Palaukit.
Čia nuotėkis. Jis veda į kitą kasyklos pusę.
Kuriuo keliu eiti?
Greičiau!
Čia.
Ji atvedė mus mirčiai į nasrus.
Įkvėpk ir susikaupk.
Praleidome posūkį.
Šis kelias atves prie vandens.
Čia!
Greičiau!
Stok!
Nagi. Eime.
Aš juos užlaikysiu,
kad jūs galėtumėt pabėgti.
Ei, judu!
Pasirūpink Nevija.
Kriksai!
Pasirūpink ja, brolau!
Eikit!
Spartakai!
Eime.
Eikit velniop.
Eikit velniop, šunsnukiai.
Nudėk, nudėk, nudėk.
Kriksai!
Tekstą vertė: stasius [TRL-Team] Tekstą redagavo: ritka [TRL-Team] Plačiau apie Mūsų Komandą ir darbus rasite užėję į www.T-Team.LT